Превод: machocka Редакция: VastoLorde96
Имам си много по-важна работа.
Скоро може да не помня дори лицето си!
Не! Не! - Хей!
Фармацевтични продукти Ягири, а? - Наистина ли е това?
Тук експериментират с хора? - Това не е Харима Мика...
Може да използваш колкото пари си искаш.
Ще бъдем заедно завинаги. Обичам те, Селти.
МУАХАХАХА!
Всички са фалшиви.
Светът е пълен с тях. Казват "обичам те" и "харесвам те"
само за да завържат другите. "Погледни насам" и "остани до мен".
Само се лепят за хората и им се умилкват.
Моята любов е различна.
По-обширна, по-сложна.
Знам, како. Благодаря за трансфера. Чао.
Искаш ли да ти взема нещо за пиене?
Ще отида до онзи автомат.
Изчакай малко.
Толкова си сладка.
Епизод 9 НЕРАЗДЕЛНА ЛЮБОВ
Още ли не сте ги намерили? - Много съжалявам...
Какво е правела охраната? - Според човека нашия човек
са били в същия хотел, но през нощта Сейджи внезапно се е преместил...
В седем часа можех да се свързвам с него. Ако нещо му се случи...
Обеща да не напуска Икебукуро, затова вярвам, че скоро ще го намерим.
Слушай! Според теб какво ще стане, ако полицията ни надуши?
Е, това е... - Достатъчно.
Не мога да ви чакам. - Директоре...
Ще се върна скоро.
За мен беше просто кукла.
Като онези скъпи, красиви кукли,
които чичо ми купуваше, когато ходеше в чужбина.
Когато бях малка, не харесвах куклите.
Предполагам, че не е опитвал да ме зарадва,
а просто ми е пращал неща, които на него са му харесвали.
Хей, Сейджи, виж тук.
Красива е, нали?
Какво мислиш, че е това тук? - Какво?
В тази къща винаги беше адски тихо и винаги бяхме сами.
Дори преди брат ми да се роди, чичо често се грижеше за мен.
Винаги можех да влизам и излизам от стаята му.
Там... беше тя.
Чичо понякога се взираше в това нещо, което е вкарал нелегално от чужбина.
Сякаш беше в транс... Понякога дори й говореше.
Беше наистина красива. По-красива от куклите, които чичо ми даваше.
Не изглеждаше мистериозно или жестоко,
изглеждаше сякаш главата е самостоятелно същество.
Но само аз мислех така.
Затова, когато тайно я показах на брат ми...
Мислех си, че просто ще се забавляваме.
Може би просто исках да споделя тайната си с него.
Красива е, нали?
Тогава започна всичко...
Единственото ми съжаление, което продължава и до днес.
Не сме се срещали, нали? Списъкът с нелегалните имигранти
свърши ли ви работа, Ягири Намие?
Толкова съм щастлив. Директорът на шестия изследователски център
да измине целия този път до тук... Заповядайте, седнете където искате.
Спешно е. Намери къде е брат ми.
Плащам колкото искаш. От вчера не съм го чувала.
Трябва да е някъде в Икебукуро. - Не е минало много време.
Защо си толкова притеснена? - Той е с едно момиче,
което има белег на врата. - Момиче?
Все пак е на тази възраст, сещаш се. - Действай!
Чакай малко. Няма ли по-важни неща,
които да разследваме преди това? Има слухове, че компанията ти
ще бъде погълната от онази чуждестранна компания Небула, нали?
Ако това е истина... - Орихара Изая,
нямам време за празни приказки. - Колко неочаквано.
Жена с вашите възможности да е влюбена в по-малкия си брат.
Какво знаеш ти за мен? - Ягири Намия, която познавам,
е изискана жена. Имам предвид, макар и семеен бизнес,
баща ти оплеска работата и трябваше да предаде компанията на чичо ти,
който изобщо не ти помага. Трябваше да използваш собствените си умения,
за да се издигнеш толкова, въпреки младостта си. А даже си и красива.
Явно добре ме познаваш. Значи лесно ще намериш брат ми.
Брат ти, а? Не бива да се бъркаш в неговите си работи.
Не се бъркам! Само аз мога да го защитя!
Май преследвачите никога не осъзнават какво правят.
Винаги казват, че защитават... - Не ме сравнявай с преследвачите!
Я, колко си страшна. Само се пошегувах.
Добре, ще ти помогна. Но ще действаме по моя начин.
Дилърите на информация се различават от полицията.
Чий правила следваш? - Имам въпрос.
Ревнуваш ли от момичето с белег на врата?
Защо?
Няма начин да ревнувам от нея!
Пронизваща гърдите завист, която облива хората в ръждиво червено...
Како, харесвам едно момиче.
Знаех, че Сейджи бавно се отчуждаваше от мен.
Безпричинно влизаше в стаята на чичо
и винаги зяпаше онова нещо. Сейджи не беше влюбен в човек.
То нямаше нито душа, нито тяло.
Исках да разсея Сейджи, затова попитах чичо дали мога да я преместя.
Донесох я в компанията като изследователски обект.
Тогава се случи. Небула започна да се свързва с нас
и точно преди да полудея, опитвайки се да не източа някаква информация,
охранителната ми карта бе открадната. Картата, която само аз имах...
Како,
може да съм убил някого. Какво да правя?
Това, което почувствах в онзи момент,
не беше нито гняв, нито страх, а неоспорима радост.
Сейджи се нуждаеше от мен.
Не се притеснявай за нищо. Остави всичко на кака си.
Не говоря за нея, а за другото момиче...
Значи ти си я взел?
Няма нищо. Остави всичко на мен.
Няма проблем. Наистина.
Тогава не знаех, че има някаква идиотка на име Харима Мика,
която преследвала Сейджи. След като нахълтала в стаята му
и видяла онова нещо, Сейджи просто...
Каквото и да стане, аз ще те защитя.
Добре. Няма нужда да се тревожиш.
Полицията ще ги намери и съвсем скоро ще се свържат с теб.
Казах "полицията", но няма да има проблем.
Не е голяма работа. Предполагам. - Не си играй с мен!
Да? Да, така е.
Внимавай. Все още те преследват. Къде си сега?
Какво? Какво има?
Тръгваме ли? Но все още...
Чакай!
Щастлив съм, че ме обичаш толкова.
И аз те обичам. Винаги и завинаги.
Страхувам се. - От какво?
Моля те, отведи ме далеч... - И аз искам да съм с теб,
но къде ще отидем? - Какво им става?
Кавга между влюбени?
Не! Спри!
Добре, моля те, успокой се. Не сме лоши хора.
Не! Не! - Само ни изслушай...
Пусни ме! Пусни ме...
Пусни приятелката ми!
Добре съм. Не ме боли. Просто върви.
Не знам защо, но трябва да я настигнеш, нали?
Винаги съм искал да го кажа: Остави това на мен, ти върви напред!
Чакай!
Съжалявам... Добре ли си?
Ти си...
Чакай!
Не, ти чакай!
Пусни ме! Пусни ме бе!
Тя гадже ли ти е? - Да, тя е моята сродна душа!
Защо изглежда така? - Откъде да знам?!
Моля?!
Казваш ми, че не познаваш гаджето си? Това не е ли малко безотговорно?
Такива неща не са важни, когато обичаш някого!
Тогава защо? Защо тя е твоята сродна душа?
Защото я обичам! Няма друг отговор!
Не мога да го опиша с друга дума, освен "любов"!
Затова...
Черният мотор! - ... ще го направя!
Ще я защитя! Това е всичко!
Харесвам те много повече от Изая. Затова ще се разминеш само с това.
Ако изкарам това нещо, ще бликне кръв.
Първо ще си купя бинт. Не, може би е по-добре с лейкопласт.
Значи главата ти се е разхождала прикрепена за друго тяло...
Когато си я хванала, се е намесил гимназист.
А докато си я преследвала, се е появил друг гимназист...
И е избягала с него? Искаш да повярвам на това?
Не те карам да ми вярваш. - Е, аз ти вярвам.
Но защо Шизуо е бил там? - Напълно забравих за това...
Чаках Изая в парка, за да ми даде работа,
тогава мина Шизуо и се заговорихме...
После получих съобщение, че работата е свършена.
Орихара, а?
Исках да говоря с теб... - Значи още си объркана?
Ще те изслушам.
Защо главата ми е на чуждо тяло?!
На тъмно съм, защото не съм видял какво е станало,
но може да предположа нещо... Ами ако...
е видяла момиче с твоето телосложение и се е закачила за нея.
Това е ужасно... - Може и да е намерила пресен труп.
Спри!
Но... не...
Не би могла...
Това, което направих, не беше грешно...
След онзи инцидент създадох това момиче... за доброто на Сейджи...
Трябва да вървя. Тя... - Спокойно. Вече всичко е наред.
Беше страшно, нали? - Тя...
Нищо не се обърка, нали? - Любовта ми не угасна,
дори след като избяга и пак се срещна със Сейджи.
Моята любов е като платформа за любовта на Сейджи.
Той го знае. И аз знам, че той знае.
Всичко е особено, но...
Мамка му, това беше униформа от академия Райра. Кой беше той?
Знам, остави всичко на мен.
Трябва да намерим момчето от Райра. Ще се срещна с главата ми
и ще поговорим. - Главата, която само е крещяла?
Какво ще направиш на глава, която живее като завършен човек?
Нима ще я отрежеш заради себе си?
Селти... - Не искам да си го призная...
Че съм загубила главата и спомените си...
Че всичките ми усилия през тези 20 години са били напразни...
Не са били напразни.
Ще я намеря заради теб. Ти само почакай.
А, да, къде ти е телефонът? Загуби ли го?
Не знам. Нямаше го, а го сложих в чантата.
Тя... се нуждае от мен.
Трябва да сме сами. - Така ли? Предполагам...
Няма проблем. Остави всичко на как си.
Какво нахалство!
Куклите трябва да се държат като кукли и да правят каквото им се каже.
И да не се бъркат в любовта ми.
Реших... Не искам да съжалявам за нищо.
Никога повече.
Слушайте. Съобщете на всичките ни служители.
Не ми пука дали е мъртва, или не. В зависимост от ситуацията,
отървете се от нея на място.
Добре ли си? Къде си?
Рюгамине Микадо
Разбирам. Всички са заети.
Нямам търпение! Нямам търпение!
В този град има толкова много неща, за които дори аз не знам.
Постоянно се появяват и изчезват!
Не мога да напусна град, в който се събират толкова хора!
Любов към хората! Харесвам хората! Обичам ги! Затова...
И хората трябва да ме обичат.
Благодаря ти. - Поуспокои ли се?
Вече може ли да те питам?
Каза, че не помниш нищо, нали?
Тоест, това значи... че имаш амнезия?
Пак ти казвам, мисля, че трябва да отидеш в болница или в полицията...
Съжалявам!
Съжалявам! Съжалявам! - Не, няма проблем.
Не се извинявай. - Трябва да вървя...
Преди тя да се намеси...
Винаги и завинаги... - Трябва да вървя.
Сейджи... - Сейджи...
Обичам те. - Обичам те.
Превод и субтитри: SugoiFanSubs
Безглавият ездач, Орихара Изая и момичето с белег на врата
се появиха отново... А един от другия клас е от Доларите!
Следващия път: "Първият и единствен" Сънувах един необичаен живот, но...